Jag tog lite bilder på det Lilla Huset idag men jag tänkte att det skulle vara bäst med en liten och artistiskt fri planritning först. Här är första våningen:
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEisojPJPVzONl1MEayt7YB8KFgROQJ7UO8Ns4yDR3g4ujk4qTTAq-011XQ6fCmAPamRpDqeRobviVejxUmzTK9OF3uM3CG0FB015JjZHDHoRKJNbHRAsyAQrlXU5YKBM81Y7hjpOQ/s400/house2.jpg)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjET6z-sgbOeVUHhf5hWsfHlF_-SrW4a0kmKdc889xmAadFKJbsbrDxh4pnZIuPEYfsMudse9As1OiFdvwp7JVuxrIeOIGdES8oaFKXhAag6jzG3Symo953ObccBroWNh8JpWRlJg/s400/house.jpg)
Farligt oorganiserat, fullkomligt ostädat, skrynkligt och dant.
Jag tog lite bilder på det Lilla Huset idag men jag tänkte att det skulle vara bäst med en liten och artistiskt fri planritning först. Här är första våningen:
Katten har skaffat sig en dålig vana om ni frågar mig eller ett smart alternativ om ni frågar honom. När det är tråkigt och trist hos oss tar han sig helt enkelt till sitt numera alternativa hem ett par hus bort och blir ganska väl omhändertagen. Redan den första dagen vi släppte ut honom på vift hittade han ett kattkärt hem en bit bort med ett par, tre andra rödhåriga katter i, ett hus som var så pass öppet att ägaren inte ens märkte att fel rödhåriga katt tog sig in och åt deras mat. Gissa vår förvåning när vi hittade vår rödhåriga inlåst i fel hus en helt vanlig söndag.
När man är ute och fartar på sin fölsedag får man stå ut med att inte bli fokuserat firad, men å andra sidan blir man firad på ett mer utsträckt sätt, har jag upptäckt. Idag dök det upp blommor från både Ystad och Miami och man blir oerhört lycklig när man rör sig på nedervåningen för det är vacker nästan precis överallt. Förra lördagen fick jag en present från Zurich och en överraskningsmiddag på fin restaurang av mina vänner. Igår kväll fick jag sen hemkomsmiddag och kul present av Bacheloren och på själva dagen en galen sminkupplevelse och en god middag av svenskkollega. Mitt i allltihopa allt det där andra fick jag också fina sångupplevelser av Siri (3 år) och Knyttet (29 år) vilket var hjärtevärmande och skrattinducerande.
Jag heltidsarbetar som resenär idag, on top of min vanliga roll som monterbrud. Vill påstå att jag brillierar på båda två sysselsättningarna. Bara idag har jag hunnit med att imponera och bli sågad vid fotknölarna (på ett trevligt sätt) i den ena tjänsten, och i den andra har jag hoppat på flygplan, kört runt lite på backen i flygplan, hoppat av flygplan, hoppat på flygplan, bevittnat en tokilsk flygvärd skälla ut mannen bakom mig för brott mot Federala flyglagar, åkt runt lite mer på backen, flugit lite, väntat, väntat, väntat och snart, snart... Snart! ska jag få gå på ett flygplan igen.
Inga garantier om att det blir något fluget, men man är ju inte den som är den.
Under allt detta effektiva arbetande sitter Bacheloren och surar över en kall middag där hemma. Jag tror inte han förstår vilken karriärresenär han umgås med.
Det är så roligt det här livet, för man lär sig så mycket hela tiden. Ikväll lärde jag en läkare vad en voxel var och han kunde å andra sidan förklara en massa för mig om aortacoarction. Jag anser helt klart att jag vann på det informationsutbytet men man får ge och ta, en voxel är trots allt en voxel.
I tisdags kväll lärde en sådan där proffessionell sminkös i en fin sminkbutik mig hur ett kärleksbarn mellan en clown och en gatuflicka skulle kunna se ut. Det var mycket glitter och skuggor överallt och mina ögonbryn var som leriga åkermöss i pannan. Helt fantastiskt lärorikt var det! Vad jag lärde sminkösen har jag ingen aning om men det var säkert något bra i linje med citronsyracykeln eller lite spansk grammatik. Vem som vann i det utbytet vet jag inte, men jag tror att jag skrattade mest.
Jag kan inte låta bli att undra vad som kommer hända imorgon...
Det finns ett skäl till att jag glatt låter andra hyra bilar när jag och reser, det blir liksom i princip alltid fel. Om det inte blir en nedbantad Corolla utan centrallås och knappt ens ratt eller en Nissan Cube som är så ful att bildesignsgudarna gråter i sin bildesignshimmel.
Men, den här gången kom jag inte undan, det var bara att ta sig i kragen i helgen och hyra någon slags ekonomivariant, för inte kunde det bli värre än vad jag redan varit med om?
Ha!
Bilen vi just nu gör Cleveland osäkert i är en Ford Crown Victoria, en sån där amerikansk bil som har dämpning som gör att man vinglar fram över vägen, har bänksäte fram och sådan där spak framme vid ratten istället för en "växelspak".
Min svenska resekamrat, Lisa, skrattade sig nästan till normal kroppstemperatur ute på parkeringen ikväll, mitt i det 5-gradiga regnrusket när hon fick se vad hon skulle bli hemkörd i. Glatt utbrast hon "Den där bilen passar ju en pensionär!".
Jag surade bara lite och mumlade att jag minsann bara fyller 29 imorgon. Igen.
Vad är det bästa resesällskapet?
Ett par springeskor!
Trött och irriterad kom jag hem till hotellet ikväll, slöade lite och drog ut på ombytandes men efter en timme tog jag mig ut på gatan och började springa ner till Chattanooga River. Solen gick ner bakom kullarna bortom vattnet, folk satt ute och åt eller flanerade lite lätt på broarna och det var varmt och ohyggligt vackert.
Och varmt. 27 grader varmt. För första gången det här året känns det som om jag tinat upp lite efter vintern. Jag känner mina tår, hörrni!
Om inte jag hade haft den där regeln om att jag egentligen inte ska skriva om mitt jobb här, skulle ni fått er till ords ett sådant där argt men roligt inlägg om livets knasigheter idag. Men, ity den där regeln finns så ska den följas lite grann i alla fall, så då blir det inte något argroligt inlägg och ni får inte skratta.
Ha!
Istället kan jag rapportera att jag igår kväll gjorde mina första timmar på ett TV-set och det var ganska odramatiskt och liknande mest mitt vanliga jobb (krypa runt på golv, le och prata, le och prata och försöka jobba och tänka samtidigt, skruva skruvar, dra kablar och installera saker), det enda som gjorde det speciellt på något sätt var Bögarna! De körde mig hem igår i sin urtagna jättefolkabuss, lärde mig allt jag behöver veta om film- och TV-produktion i Tennessee och såg till at jag fick en öl och en burgare innan jag trillade av pinn totalt efter 12 timmar utan mat.
Det kanske inte är så politiskt korrekt att säga, men just nu är setbyggarbögarna min favoritsortsbög. Så det, så.
I nästa vecka blir det av att fara till Tennessee för att vara med under en TV-inspelning. Jag ska inte vara framför kameran men bara utifall att har jag okynnesfixat naglarna och klippt håret och skaffat mig lite slentrianångest.
Det är vår nyaste och coolaste produkt som ska visas upp och med lite tur och hårt arbete kommer det förhoppningsvis bli bra till slut. Spännande är det i alla fall och på söndag kan jag utlova packningspanik. Ni är allihopa välkomna att hänga på.
Gasugn. Är inte det lite livsfarligt?
#Made by Lena